"Det här är varken en anklagelse eller en bekännelse...
men heller inget lättsamt äventyr.
Döden är inget äventyr för dem som måste möta den.
Vi försöker bara redogöra för en generation män som...
trots att de faktiskt undkom granaterna...
blev förstörda av kriget..."
Trettiotusen.
- Ryssar? - Nej, fransmän.
Vi tar ännu fler ryssar varenda dag.
Herr brevbärare!
Krig är krig och en sup är en sup. Affärerna får gå som vanligt.
Ni har inte levererat posten än.
Förlåt mig, herr Meyer.
Goddagens, Himmelstoss. Har ni nånting till oss idag?
- Nej, herr Peter. - Nånting finns det väl?
Här har ni, busgrabb där.
Det är ändå de sista breven jag delar ut.
- Vad då? - Imorgon byter jag uniform.
- Går ni in vid armén? - Ja, jag är inkallad.
Jag är sergeant i reserven.
Jag blir också inkallad om det inte tar slut snart.
- Det gör det nog. - Ni har säkert rätt.
Mina älskade elever. Så här måste vi göra:
Slå till med all vår styrka.
Ge vartenda uns av kraft...
för att uppnå seger före årets slut.
Motvilligt för jag åter ämnet på tal.
Ni, pojkar, är fäderneslandets liv.
Ni är Tysklands män av järn.
Ni är de muntra hjältarna som slår tillbaka fienden...
när man kallar på er.
Det är inte min sak att säga...
att någon av er ska stå upp och försvara vårt land...
men jag undrar om en sån sak korsar era tankar.
Jag kan berätta om en skola...
där pojkarna reste sig...
och tog massvärvning.
Men om nåt sådant händer här...
får ni förlåta mig, om jag blir stolt.
En del säger att ni inte borde tillåtas att ge er iväg än.
Att ni är för unga och hör hemma hos...
era mödrar och fäder.
Att ni inte borde slitas iväg.
Glömmer era fäder sitt fädernesland så lätt...
att de hellre förlorar det än er?
Är era mödrar så veka att de inte kan sända en son...
att försvara det land som fött dem?
När allt kommer omkring...
är en smula erfarenhet så illa för en ung pojke?
Är äran i att bära uniform...
nånting vi bör undfly?
Och våra unga damer som hedrar dem som bär dem...
är de nånting att skämmas för?
Jag vet att ni aldrig längtat efter...
hjältesmicker.
Det har inte ingått i min undervisning.
Vi har försökt förhålla oss värdigt...
och låtit hälsningsjublet komma när det måste.
Men att få stå längst fram i striden...
är en dygd som inte bör förbises.
Jag tror att det blir ett kort krig...
med ringa förluster.
Men om förluster krävs, låt oss minnas den latinska frasen...
som måtte ha legat på många romares läppar...
då de stod insnärjda i strid i främmande land:
"Gott och passande är det att få dö för fäderneslandet."
Några av er är ärelystna.
Jag vet en ung man...
som är mycket lovande som författare.
Han har skrivit första akten i en tragedi...
värdig en mästare.
Hans dröm, antar jag...
är att få gå i samma fotspår som Goethe och Schiller - min också.
Men nu kallar vårt land!
Vårt fädernesland behöver ledare!
Personlig ära måste sättas åt sidan...
för en stor offergärning för vårt land.
Här kan ni ärorikt börja era liv.
Ärans fält kallar er.
Varför stannar ni här?
Du, Kropp, vad håller dig tillbaka?
Du, Müller, vet du hur mycket du behövs?
Du sneglar visst på din ledare.
Men jag vänder mig också mot dig, Paul Baumer...
och undrar vad du tänker göra.
- Jag far. - Jag vill fara.
- Räkna med mig! - Med mig också!
- Jag är redo! - Jag tänker inte stanna kvar.
Följ mig!
Tag värvning nu!
Slut på lektionerna!
- Ge inte upp! - Kom nu, Behn.
Vi måste hålla ihop. Allesammans.
Visst, Behn.
Okej. Jag följer med.
Bra!
Nu far vi.
Låt oss sjunga!
På led, soldater!
Som ni vill, generalen!
Stopp där!
Vänster om!
Se till att komma i uniformerna och inställ er! Fall ur!
- Här kommer man i fin form. - Det behövs för marscherna.
Jag ska till kavalleriet.
Inte jag, inte.
Det är i infanteriet man får slåss!
Var är vapnen? Det vill jag veta.
Du får inget vapen än på ett tag.
Om jag ska kunna slå fienden måste jag ju få öva lite.
Bajonettövning skulle jag önska.
Då fick du allt medalj, Müller.
Vänta bara, snart är jag övertäckt av medaljer.
Ta bort stövlarna ur ansiktet på mig.
Det är en ära att få dessa stövlar i ansiktet.
Det är arméns bästa par! Min farbror gav dem till mig.
Titta, specialimporterat läder.
Du får ha dem var som helst utom i ansiktet på mig.
Inte ens en kökspiga vill se åt mig i den här!
Givakt!
Det är Himmelstoss!
Har du sett! Uppklädd och allting!
Hejsan, Himmie. Tänk att vi skulle ses så snart!
- Ser du min grad? - Javisst!
Stå tillbaka, då!
Himmelstoss, så kul att se dig!
- Vad sa du? Äsch... - Vad är det med dig?
När man talar till en överordnad, säger man "sir"!
- Varifrån kommer hans fina uniform? - Fått nån post idag, Himmie?
- Tystnad! - Men kära vän, du skrikerju!
Lägg av, Himmelstoss, vi känner ju dig.
Kom ner från dina höga hästar.
- Du kanske menar det! - Det blir du snart varse.
- För tre där sen var du brevbärare. - Tystnad!
Kom hit!
På linje!
Ställ upp på linje, raska på!
Allihop! På linje, sa jag!
Just en snygg syn.
Har ni aldrig hört talas om att stå på linje?
Ni rör verkligen till det. Nå, jag får väl lära er.
Vi har ju dagen på oss, eller hur?
Ni är kanske dumma, men det är jag van vid.
Det blir en del annat också.
Jag släpper er inte.
Ni duger inte till mycket, men jag ska göra mitt bästa.
Ni har visst missuppfattat en del.
Det får vi också rätta till, va?
Först måste ni glömma allt ni hittills har lärt er.
Bort med allting ni har lärt er. Uppfattat?
Glöm vilka ni har varit och vilka ni tänkt bli.
Nu ska ni bli soldater, det är allt.
Jag ska torka modersmjölken av er och få er hårdkokta.
Jag ska göra soldater av er eller så dödar jag er.
Gör honnör!
Givakt!
Avdelning, ligg ner!
Ner med huvudena! Du också, Baumer!
Avdelning, upp igen!
NU sjunger ni!
Kallar ni det att sjunga?
Avdelning, halt!
Ni har inte lust, va?
Ni känner inte för att roa er. Ni vill arbeta istället.
Bra, då återgår vi till arbete.
Avdelning, ligg ner!
Ner med huvudet!
Sjung nu!
Mannar, halt!
I gevär!
Inspektion klockan 3.
Lediga.
Vilket svin! Det blir ingen tid över.
Det tar fyra timmar att bli klar för inspektion.
- Man vill veta vad han tänker. - Det gör han inte.
Jag slår in hans skalle och tittar efter.
Han är för tjockhudad. Det går inte.
Det är fjärde gången han får mig att svika den stackars tösen.
Skyldra gevär!
I gevär!
Skyldra vänster gevär!
Högra gruppen, Åt höger marsch!
Vänster! Vänster!
På led, vänster om marsch!
Vänster om marsch!
Framåt marsch!
Avdelning...
halt!
I gevär!
Himmelstoss.
Utmärkt jobbat! De ska till fronten imorgon.
- Det blir permission till midnatt. - Bra, sir.
Avdelning, ligg ner!
Ålning framåt!
Han har förstört vår permission! Det förlåter jag honom aldrig!
Vilken råtta!
Det tar oss ända till midnatt att torka kläderna!
Där går han, den apan.
Medan vi kämpar med leran, sticker han iväg för att dricka.
En vacker dag ger jag honom en snyting. En räcker.
Jag också. Det blir mitt mål från och med nu.
Varför bara en? Han ska få många!
Jag kan sparka honom när han ligger. Jag känner mig riktigt ond.
Vad gör du? Ska du desertera?
Vadå?
Jag har fått en idé.
Åla framåt! Ligg ner!
Ligg ner! Åla framåt!
Ta skydd!
Paul!
- Är ni okej? - Behn!
Behn, kom nu!
Din idiot!
Upp med dig, kom nu.
Det kommer visst nya mannar.
Ja, och Tjaden tycks ha åkt ända hem efter ved.
Här kommer det fler rovor från åkern.
Det är väl här vi ska kinesa?
Det där är jag, "Westhus." Och här bor jag.
Jag visste inte...
Nu vet du.
Ja visst--
Det är okej.
Här är en slaf, Paul.
- När åt vi nåt senast? - Tala inte om det.
- Det gick bra tills ni tog upp ämnet. - Var är vi?
Vet inte, namnskylten var bortskjuten.
Det måste finnas nånting ätbart här.
Nu vet jag. Jag ska fråga de där gubbarna.
Ursäkta om jag stör, mr Westhus.
Det här är herr Detering. Den bästa bonden av alla.
- Och mr Tjaden. - Slå dig ner.
Vi har inte ätit nånting sen frukost.
Ni kanske vet vad vi ska göra.
Ät utan vidare dröjsmål.
Varför var det så roligt?
Det här är inget vidare ställa att vara hungrig på, soldat.
Vi har varit här sen igår och lever på hö och rakblad.
Vi kan köpa mat. Var finns kantinen?
Den närmaste kantinen är ute för att söka proviant.
- Har ni hört talas om Katczinsky? - Om vem?
Katczinsky! Han är otrolig.
Finns det nåt ätbart inom 4 mil fixar han fram det.
Giv akt!
- Vad är det här? - Frivilliga till generalsstaben.
En dag ska jag plocka isär en av er...
och ta reda på vad som får er att lämna skolan och ta värvning.
Lediga. Det här är inget paradområde.
Är ni hungriga?
Vänta lite, det var ingen inbjudan.
- Kan ni betala? - Ja visst!
- ' Jag har pengar. - Pengar! Det är bara papperslappar!
Har ni cigaretter, cigarrer...
tvål, konjak, tuggtobak?
Är ni galen? Det räcker ju inte åt oss ens!
Tänk om ni tre kunde kola. Jag är trött på att föda er.
Ge mig allt ni har.
Kom igen.
Räcker det här?
Kat, du får ta hand om taggtråden ikväll.
- Vardå? - Borta vid kyrkogården.
Med det här gänget?
Det är lugnt ikväll. Du kan lära dem ett och annat.
Jag gör det hellre ensam.
- De där ungarna dör som flugor. - Bilen väntar.
I går kväll var jag för hungrig för att sova.
Ikväll, när hungern har lagt sig ska vi ut och dra taggtråd.
Här har ni er chans, era hjältar!
För fäderneslandet!
Ta era grejor så sticker vi.
Hur kör han egentligen?
Låt honom köra som han vill.
Om han bryter armen på dig, då? Då blir du hemskickad, va?
Det är bättre än att få ett hål i magen.
Om ni finns kvar imorgon hämtar jag er.
Den som överlever den här resan måste vara odödlig.
Kom i tid. Jag vill inte stå utan frukost.
Du får nog vänta på din armé, du.
Var inte så vrång nu.
Hör på, allt vi ska göra är att dra lite taggtråd.
Vi går och hämtar den och bär den dit där vi ska ha den.
Ni får se lite granateld och ni kommer att bli rädda.
Det är lugnt, upp med er.
Det gör inget.
Sånt har hänt bättre män än dig, mig också.
När vi kommer tillbaka ska ni få rena snygga underkläder.
Såna granater är inget att bry sig om.
De bara väsnas en massa...
och slår ner en knapp mil bortom linjen.
Man ska se upp för de lätta.
De varnar inte så värst.
De låter som...
Och när man hör det så - ner!
Till Moder Jord.
Pressa er ner mot henne.
Begrav er djupt i henne.
Håll koll på mig, bara.
Ser ni mig dyka, så dyker ni också.
Fast helst fortare än jag.
Hör.
Jag ska visa er hur man gör.
Ge mig några såna där. De dämpar ljudet.
Tjaden.
Ser du?
- Vad betyder det? - Bombardemang.
Mina ögon!
Jag är blind, jag kan inte se!
Mina ögon! Jag ser inget!
Det är Behn!
- Jag hämtar honom. - Du blir dödad!
Lägg dig ner och stanna där!
Han är död.
- Han är död! - Varför riskerade du ditt liv?
Men det är ju Behn, en vän!
Det är ett lik, spelar ingen roll vem.
Gör aldrig så igen, hör ni det!
Lägg honom där.
Se upp för tråden.
Hämta era grejor så fortsätter vi. Sätt fart.
Skynda på nu!
Ta era grejor och fall in!
Vad är det som pågår?
Du hörde, marschorder.
- Vart då? - Nån annanstans.
Den här gången är vi borta längre.
Kom nu.
Nu sticker vi.
Kompani, giv akt!
Skyldra gevär!
Höger om marsch!
- Bort med tassarna. - Damen vinner!
Om det där är en dam, får du titta igen.
En knekt!
De här korten ser likadana ut.
För mycket oväsen, jag kan inte spela.
Dina ömtåliga nerver klarar det väl inte.
Det är Oscar. En sån liten--
Se på den!
Var inte så kräkmagad! Du kanske vill ha den tillbaka.
Två där till så här...
så smakar denna råttbitna brödsmula som en bit fruktkaka.
Det håller väl inte på i två där till?
Sa jag inte att det här skulle bli jobbigt?
Dagarna stör mig inte så mycket. Det är värre på nätterna!
Två där till gör en hel vecka, grabben.
Sen kan du säga att du varit i eldstrid.
Du är väl inte rädd?
Nej, jag frågade bara.
Vill ni spela mer?
Vill du?
Visst.
Okej, jag ger.
Ta tillbaka din stövel innan Oscar äter den också.
Grabben är okej.
Låt honom sova, han drömmer.
Min Gud, ser du inte att det är Behn?
Han ville inte gå ut i kriget.
Det är inte Behn.
Det är inte Behn! Det är Kemmerick!
- Det är jag! - Tyst med dig!
Det är illa nog här inne!
Allt är under kontroll, Franz. Du drömde.
- Nånting-- - Du drömde bara.
- Giv akt! - Lediga.
Spärrelden hårdnar.
Två skyttegravar till är förlorade.
Vi gör vad vi kan för att få hit mat till kvällen.
Stopp!
Släpp ut mig!
- Vad gjorde du så för? - Tyst! Ta honom.
Håll i honom.
Mår du bra nu?
Jag tror det.
Jag står inte ut längre.
Tillbaka!
Herregud, det är Franz.
Ta hit honom.
Nej, han är träffad i magen, han får inte dricka nåt.
Hämta en bår.
Var blev du träffad, Kemmerick?
- Här är den, sir. - Ta tag i huvudet.
Bär ut honom.
- Är det allvarligt, sir? - Jag vet inte.
Säg åt de andra att han är okej.
Ja, sir.
Om vi nu ska slåss, varför gör vi inte det?
Varför tar vi oss inte framåt?
Här blir man ju tokig!
Vi måste göra nånting! Jaga efter dem!
Sätt dig ner!
Om det vore nån fart på kocken, skulle han komma hit med nåt.
Han är så långt bortom linjerna att han inte hör salvorna.
Här är Kat. Har du fått nåt?
Har du haft tur?
- Ni får dela på det här. - Nånting att äta!
Vi vill ha smör.
Just det, och efterrätt!
Och en fjädermjuk säng att sova i.
Råttor!
Ur vägen!
- Nu räcker det. - Nu räcker det, grabbar.
Vad var det?
Kom nu, ta era vapen.
- Nu kommer de. - Hit med era handgranater.
Skynda på! Sätt fart nu!
Kom nu!
Vi kan inte hålla ställningarna. Tillbaka till våra linjer!
- Fyll på. - Fort, jag har annat att göra.
Det här har jag väntat på i tre veckor.
Vänta tills alla har kommit.
Vad vill du ha?
Bönor, ditt gamla surbenta grodyngel! Vad tror du?
Håll käft! Ni får mat när alla är här!
Alla är här!
Det här är bara halva kompaniet. Gå och väck resten.
Jag önskar att jag kunde. Det är bara 80 av oss kvar.
Resten är sårade eller ligger underjord.
80 man? Jag som har mat åt 150 stycken!
Vi kan få tillräckligt för en gångs skull. Dela ut den!
Har du bönor åt 150 man?
Och bröd åt 150?
Korv åt 150? Tobak åt 150 man?
Ja, allt har blivit fel. Man skulle ha sagt till mig.
Vilket kalas! Alla får två portioner!
Ställ dig i kön.
Nej, det går inte.
Jag kan inte utspisa 80 man med det som är avsett för 150.
Du har rekvirerat proviant åt Andra kompaniet, eller hur?
Ja.
Okej, vi är Andra kompaniet!
Jag har mina order!
Kat har rätt. Vi är Andra kompaniet.
Om hälften kommer tillbaka är det tur för oss.
Sätt igång, häll upp!
Nej!
Du är den fegaste apa som nånsin kört en kokvagn.
Och du är rädd, det syns.
Ett enda pip till från dig...
så skär vi upp dig och käkar dig rå!
Du står med ditt kök så långt bortom frontlinjen...
att vi inte får nåt förrän det har kallnat och alla sover.
Din usla råtta, dela ut käket...
annars river vi stället för dig!
Sätt fart, ge oss mat!
Lediga! vad pågår här?
Han har mat åt 150 man, men vill bara ge oss hälften.
- Det serju gott ut. - Ja, sir.
Servera dem alltihop. Det kan de behöva.
Ja, sir.
- Ge mig en tallrik också. - Ja, sir.
Okej, ta alltihop.
Ge dem honung, eller vad de vill ha.
Häll upp bara.
Tänk inte på mig.
Det är okej. Inget att bry sig om.
Ser du...
jag skulle vilja ha mer bönor.
Ta för dig. Det finns mer därborta.
För långt att gå.
Jag undrar när vi ska tillbaka till fronten?
Imorgon.
Det kan ta aptiten från en.
Om de tänker köra iväg oss igen...
borde vi kanske titta till Kemmerick.
- Hur långt är det till sjukstugan? - Ca 3 km.
- Vi kan ta hans saker med oss. - Bra.
Det känns taskigt att nåt sånt skulle hända honom.
En sån trevlig prick som Kemmerick.
Fransoserna borde straffas för att de började kriget.
Alla skyller på nån annan.
Hur börjar man ett krig?
Ett land attackerar ett annat.
Hur kan ett land attackera ett annat?
Blir ett berg i Tyskland förbannat på ett fält i Frankrike?
Dumhuvud, ett folk förolämpar ett annat.
I så fall borde jag inte vara här. Jag känner mig inte förolämpad.
Det gäller inte luffare som du.
Bra, då kan jag sticka hem direkt.
- Försök du. - Vill du bli skjuten?
Kejsaren och jag--
Jag och kejsaren känner likadant för det här kriget.
Ingen av oss önskade det, så jag sticker hem.
Han är redan där.
Någon måtte ha velat det. Det kanske var engelsmännen.
Nej, jag vill inte skjuta några engelsmän.
Jag hade aldrig träffat några förrän här.
De hade väl aldrig sett en tysk innan de kom hit.
De tillfrågades nog inte heller.
Nån måste väl få ut nåt av det.
Inte jag och kejsaren.
- Kanske kejsaren ville ha krig. - Lämna oss utanför det här.
Jag förstår inte. Kejsaren har väl allt han behöver?
Han hade väl inget krig.
Alla stora regenter behöver ett krig för att bli berömda.
Generaler också. De behöver också krig.
Industrin blir rik.
Jag tror det är mer som en feber.
Ingen önskar sig det egentligen...
och sen är det här i alla fall.
Vi ville inte ha det. Inte engelsmännen heller.
Ändå är vi här och slåss.
Nu ska jag säga hur man borde göra.
Så snart ett storkrig är på gång...
borde man avgränsa ett stort fält--
- Och sälja biljetter. - Ja!
Och--
På den stora dagen...
skulle man ta alla kungar, deras regeringar och generaler...
ställa dem i mitten i bara underkläderna...
och låta dem göra upp med påkar.
Bästa land vinner!
Nu när Kat har bestämt hur det ska vara, går vi till Kemmerick.
Det kanske händer nåt spännande på vägen.
Hörni, kejsaren och jag vill ha er tillbaka här i tid för avmarsch.
- Vi kommer tillbaka. - Hälsa grabben från mig.
Där är han!
- Hej, Kemmerick. - Hur mår du?
- Hur är det? - Hur har du det?
- Ser de efter dig? - Hur behandlar de dig?
Franz?
Okej.
De stjäl här.
TJUVAR!
De har tagit min klocka!
En sån fin klocka får man inte ha på sig.
De tog den när jag var nersövd!
Franz, du får den tillbaka.
Mår du bra?
Se på min hand.
Du har förlorat mycket blod.
Ät ordentligt så blir du bra igen.
Du måste äta, det är det viktigaste. Gott ser det ut också.
Jag har så hemskt ont i foten!
Varenda tå på högra foten värker.
Hur kan du ha ont i foten när benet är--
Jag vet nog vad du menar!
Nu fattar jag!
De har tagit mitt ben!
Varför sa de inget?
- Franz! - Nu kan jag inte gå mera!
Du bör vara tacksam att du kom så lindrigt undan.
Jag ville bli skogvaktare.
Det kan du bli ändå. Det finns konstgjorda ben som är fantastiska.
Dessutom är du färdig här. Du får åka hem!
Vi tog dina saker med oss.
Lägg dem under sängen.
Vilka fantastiska stövlar!
Se på lädret!
Så bekväma!
Jag tänkte på en sak.
Om du inte tänker använda dem, kan du väl lämna dem till oss?
Vad ska du med dem till? Jag kan ta dem.
Mina stövlar ger mig blåsor--
Vi måste gå nu.
Gå inte. Stanna lite till.
- Jag är snart tillbaka. - Vi kommer snart tillbaka.
Då mår du säkert bättre.
- Hej då. - Hej.
Tror du han klarar sig igenom den här röran?
- Jag tror inte-- - Det är slut med honom!
Gå i förväg, ni. Jag kommer efter.
- Adjö. - Okej, Paul.
Förlåt mig, Paul.
Jag skulle inte röra nånting som han kunde använda.
Jag skulle gå barfota över taggtråd om det kunde hjälpa honom.
Men varför ska nån sjukvårdare få ta hans stövlar?
Jag förstår, Müller. Man blir sån här.
Och fina stövlar är det ont om.
Be doktorn komma!
Doktorn, patienten i den där sängen vill tala med er, sir.
Jag har gjort vad jag kan.
Stackars kille.
Nästa gång, säger han.
Tror du jag nånsin blir frisk?
Självklart!
Tror du verkligen det?
Visst, bara du hämtar dig från operationen.
Jag tror det inte.
Franz! Prata inte strunt. Du blir frisk som en nötkärna.
De har botat värre saker än det där.
Du kommer kanske till sjukhemmet i byn Klosterberg.
Där kan du se ut genom fönstret över fälten...
mot de två träden vid horisonten.
Det är bästa tiden på året nu när majsen mognar.
Du får gå ut utan att fråga om lov.
Du får t.o.m spela piano om du vill.
Men Franz, du måste sova lite nu.
Gud...
det här är Franz Kemmerick...
endast 19 år gammal.
Han vill inte dö.
Snälla, låt honom inte dö.
Ta hem mina stövlar åt Müller.
Franz, nej--
Och om...
du hittar min klocka, skicka hem den.
Doktorn!
Var är doktorn?
Varför finns det ingen doktor här?
Doktorn, kom fort. Franz Kemmerick dör!
- Vem är det? - Han med det amputerade benet.
- Jag har amputerat dussintals ben! - Bädd nr 26.
Ta hand om det. Jag måste till operationssalen.
Han har opererat i ett sträck sen klockan 5 i morse.
Sexton döda idag, det här blir den sjuttonde.
Det blir nog 20 innan det blir morgon.
- Varför så bråttom? - Han har säkert stulit stövlarna.
Jag har det, Kat.
Hör på. "Summan av aritmetiska serier...
är S = A + I x N över 2."
Intressant, va?
Varför lär du dig sånt där?
En vacker dag träffas du av en kula och så är allt förgäves.
Jag tycker det är roligt.
Mina stövlar!
Müller...
Jag såg honom dö.
Jag har aldrig tänkt på vad det betyder att dö förut.
Men sen kom jag ut...
och det kändes--
Det var så underbart att få leva...
att jag började gå fortare.
Jag kom att tänka på så underliga saker...
som att vandra ute på fälten.
Såna saker.
Och flickor--
Det var som om nån sorts elektricitet...
i marken löpte upp genom mig.
Och jag började springa, fort.
Jag passerade soldater och hörde deras röster.
Jag sprang och sprang.
Det var som om jag inte fick nog med luft.
Och nu är jag hungrig.
Kriget gör mig inget nu.
Det är ett rent nöje att gå mot fronten i såna här stövlar.
Det är en god uppfinning.
Tänk på all energi du gör av med, när du klämmer ihjäl alla löss.
Bränd till döds.
Hur gick det? Illa?
Säkert riktigt illa om de hann ta in skörden.
När vi passerade ett körsbärsträd blev han som galen.
Jag kunde inte dra honom därifrån.
Det var så vackert.
Jag har en trädgård med körsbärsträd hemma.
När de står i blom...
ser det ut som ett enda lakan uppifrån höloftet.
Det är så vitt.
- Kanske du får permission snart. - Eller blir hemsänd som bonde.
En kvinna klarar inte en gård ensam.
Det går inte hur hårt hon än arbetar.
Det är snart dags för skörden.
Vad är det med honom?
Han fick brev från hustrun i går. Han vill resa hem till gården.
Hem vill vi väl alla!
Jag undrar vad vi skulle göra det plötsligt blev fred.
Supa oss fulla och få tag i kvinnor!
Jag skulle leta efter en Askunge...
som kunde bära den här som strumpeband!
Och sen skulle ingen hitta mig på två veckor.
Jag skulle gå ut på torvmossen...
och tillbringa timmar på ölstugan.
Det finns värre saker än att stapla kol.
Titta. Min familj.
Han borde få sig en smäll för att starta det här.
Det är väl okej för er att snacka. Ni har ju nåt att komma hem till...
fruar, barn, jobb.
Men vi då? Vad har vi? Skolan?
Tja, varför då? Ni vet ju allt redan.
Man kan inte ta den kunskapen på allvar...
efter tre år med bomber och granater.
Det tar man inte av sig som en strumpa.
De har aldrig lärt oss nånting riktigt nyttigt...
hur man tänder en cigarett i blåst, eller hur man gör eld med våt ved...
eller hur man sticker nån i magen utan att fastna i revbenen.
Vad händer med oss sen?
Det ska jag säga dig, ta vår klass t.ex!
Av 20 man blev tre officerare...
nio är döda...
Müller och tre till särade...
och en på sinnessjukhus.
Alla dörju nån gång, nu glömmer vi det.
Sätt fart! In med er!
Himmelstoss!
- Vad nu då? - Är ni galna?
- Det är Himmelstoss! - Det finns ändå rättvisa i armén!
Nå, nå. Är vi här allesammans?
Lite längre tid än du, Himmie.
Sen när har vi blivit så familjära?
Stå upp och slå ihop klackarna!
Äh, släng dig i väggen.
Vem är din vän?
Kan någon ställa fram en skön och bekväm fåtölj åt generalen här?
Jag beordrar er såsom överordnad officer!
- Vill ni hamna i krigsrätt? - Jadå.
Det blir en stor attack ikväll och jag vill komma levande ur den.
Tänker ni lyda order?
Kyss mig!
Vi brukar inte göra honnör här, men jag ska säga er vad vi kan göra.
Vi ska anfalla en stad som vi har försökt ta förut.
Med många döda och sårade. Det var kul.
Den här gången får ni följa med oss.
Den som blir träffad, kommer innan han dör...
att gå fram till er, slå ihop klackarna och stelt fråga:
"Sergeant Himmelstoss, får vi dö nu?"
Det här ska ni få betala för!
Nu är det dags.
Exakt i tid. Sätt fart, grabbar.
Jag är sårad!
En skråma, din fega råtta! Upp med dig, ut till de andra!
Nej!
Din fega råtta!
Din usla fega råtta! Låter andra göra jobbet, va?
Upp med dig!
Framåt! Kom hit!
Kommandot löd "Framåt!"
Framåt!
En motattack.
Jag vill hjälpa dig.
Sluta med det där!
Jag står inte ut, jag orkar inte höra det längre!
Varför dör du så långsamt? Du ska ju ändå dö!
Nej, du dör inte.
Nej då, du dör inte. Det är bara småsår.
Du får komma hem. Du klarar dig.
Du kommer hem långt före mig.
Du vet att jag inte kan fly. Därför anklagar du mig.
Jag ville inte döda dig. Jag försökte hålla dig vid liv.
Om du hoppade ner här igen, skulle jag inte göra om det.
Först var du min fiende och jag var rädd för dig.
Men du är bara en människa som jag, och jag har dödat dig.
Förlåt mig, kamrat.
Säg det. Säg att du förlåter mig.
Åh nej, du är död.
Du har det bättre än jag. Du är färdig.
Dig kan de inget mer göra.
Min Gud, varför har de gjort oss detta?
Vi ville ju bara leva, du och jag.
Varför har de skickat ut oss för att slåss?
Om vi slängde bort dessa gevär och uniformer...
kunde du vara min bror, som Kat eller Albert.
Du måste förlåta mig.
Jag ska göra allt jag kan.
Jag skriver till dina föräldrar--
Och till din hustru.
Jag ska ta hand om henne.
Om henne och dina föräldrar också.
Snälla, förlåt mig!
Det hände nånting hemskt igår.
Jag stack ihjäl en man igår. Med mina egna händer.
Jag vet hur det är första gången.
Det gör inget. Bårbärarna hittar honom.
Nej, jag såg honom dö.
Det kunde du inte göra nånting åt.
Vi måste ju alla döda. Det kan inte hjälpas.
Det är därför vi är här. Se därborta, till exempel.
Han fick vad han förtjänade. Du skulle sett hur han flög.
Den där killen sköt med oss idag och fick tre träffar.
Fortsätter han så får han medalj.
Ligg inte sömnlös för det här.
Jag kanske var därute med honom för länge?
Visst, så var det!
Krig är ändå krig.
Framåt marsch!
Snabba på där, framåt!
Avdelning, halt!
Utgå.
Underofficerare och meniga, utgå!
- Ge mig din bästa korv. - Två.
Ge mig en öl.
En, två tre!
Sätt fart, en öl!
Ut härifrån.
Ge mig en öl nu!
En enda öl..
Skål för att bli redlös ikväll!
Så här var det.
Jag hade glömt att det finns såna här flickor.
Men det finns det inte.
Se på de där pyttesmå skorna!
Hon kan inte marschera långt i dem.
Paul! Tala inte om att marschera!
Du tråkar ut den unga damen.
Jag ber så mycket om ursäkt.
Hur gammal är hon, tror du?
22 kanske.
Nej, inte äldre än vi!
Hon är 17!
En flicka som vi.
Det vore fint, va, Albert?
Vi har inte en chans om han ska vara med.
Vi kunde ta ett bad, tvätta våra kläder--
okej.
Jag kanske t.0.m. kan bli avlusad.
Vänta nu, hon är ju långt härifrån.
Titta på datumet. Maj, 1917.
Fyra månader sen.
Sant.
Skål för henne i alla fall.
Skål för dem allihop, överallt!
Albert...
vi kan ju tvätta oss i alla fall!
Okej.
För min del får de gärna vara lite rundare.
Det här samtalet höll sig på ett högre plan ända tills nu.
Nu måste vi ta ett bad.
- Ett bad? - Varför då?
Du förstår nog inte.
Vattnet är ju iskallt. Vi går för långt med romantiken.
Men tänk på hennes vackra ögon.
- Och hennes hår. - Nu är vi här!
- Vi missar ingenting! - Försvinn!
- Vad gör ni här? - Badar.
Det sägs att det finns folk som gör det här en gång i veckan!
Kvinnor!
Mademoiselle, vill ni simma?
Mademoiselle, ni pussa på mig!
Sötnos!
Snälla, gå inte.
Nej, gå inte.
Mat!
Halt! Ni vet att ni inte får gå över!
Stanna på den här sidan annars råkar ni i svårigheter!
Vad babblar de om?
- Att vi ska simma över ikväll. - Det gör vi.
- Den blonda är tokig i mig. - Vi är fyra och de är bara tre.
Det var jag som hejdade dem. Den blonda är min!
Ni får väl slåss om resten!
Slåss, ja. Allt är tillåtet i krig och kärlek.
Vad? Vad menar du?
Det får du se.
C'est moi, Blondie.
Hon menar dörren.
Inte bara sådär, utan fantastisk!
Passar perfekt, som gjord för mig!
En officersrock. Vi har hamnat i fint sällskap.
Ta en droppe till.
Är det din eller min födelsedag?
Hurså?
Du har köpt sprit åt mig i timmar.
Jag försöker räkna ut varför.
Varför?
Bara för att grabbarna...
bad mig underhålla dig en smula.
Fina grabbar.
Ja.
De sa att du skulle förstå.
Jag är förrådd!
Ja, det kan man säga.
Här får du!
Du ska ha mera!
Vilket oväsen.
Älskling.
Vad heter du?
Georgette? Camille?
Suzanne.
Paul.
Suzanne, jag skulle vilja berätta nåt för dig.
Jag önskar att du kunde förstå.
Älskling, vi ses aldrig mer, jag vet det.
Jag kanske inte ens skulle känna igen dig...
och ändå kommer jag alltid att minnas dig.
Så annorlunda det här är mot andra kvinnor som vi möter.
Nej, nej, inte själva kriget.
Det är dig jag talar om.
Det verkar som om kriget och skräcken och äcklet...
har fallit av mig...
som genom ett mirakel.
Som om det aldrig hänt.
Ropa på Paul.
Vi måste gå, Paul.
Titta, nya fina kistor, åt oss.
Det var ju en hoppfull syn inför den här offensiven.
Mycket vänligt av dem, men ingen är lång nog för kamrat Tjaden.
Jag talar inte med er, era svikare.
Jag ska inte ha nån kista.
Skulle inte tro det, hjärtekrossare där.
Du får vara glad om de sveper nåt vattentätt...
omkring dina gamla benpipor.
Min sida!
Ett katolskt sjukhus, Albert.
Det sägs att man alltid får bra mat och god vård där.
Vi har tur.
Efter den där blöta sjukstugan och 24 timmar på tåget förtjänar vi det.
Jag heter Hamacher.
Jag heter faktiskt så.
Jag har en spricka i huvudet och papper på att...
"Josef Hamacher är av och till inte tillräknelig."
Sen dess har Hamacher haft det riktigt bra.
Ni är väl inte allvarligt skadade?
De andra dör så fort, att vi inte hinner bekanta oss.
Oss lär du känna riktigt väl.
Tack så mycket.
Tack, själv.
Ursäkta mig, det är dags att gå nu.
Ja, syster.
Titta.
Om de tar hans kläder med sig ser vi honom inte mer.
Nu tar de honom till dödsrummet.
Dödsrummet?
När man är på väg att dö, flyttar de en så att de får sängen.
I ett hörn av huset finns ett litet rum...
alldeles intill bårhuset.
Det är bekvämt, sparar en massa arbete.
Men om han blir frisk då?
Jag har sett en massa män försvinna till dödsrummet...
men aldrig nån som kommer tillbaka.
Syster?
- Är det du som ringer, Paul? - Ja.
Är nåt på tok?
Jag tror att det blöder. Bandaget är alldeles vått.
Jag har ringt länge, och ingen har kommit.
Jag tror jag blöder.
Syster, ge mig ett sterilt bandage och en isblåsa.
- Varför har ingen sagt till mig? - Han ringde.
Ingen kan ju gå, syster.
Syster, är det illa?
Vi klarar av det, för att vi kom i tid.
Vad är det? Vad gör ni?
Vi måste lägga om ditt förband.
Vart för ni mig?
Till bandagerummet.
Nej, jag ska inte dit! Jag ska stanna här!
Såja--
- Jag ska inte till dödsrummet. - Du förs till bandagerummet.
Varför tar ni med mina kläder? Ni ljuger för mig!
Jag kommer tillbaka! Jag dör inte!
Syster Libertine, hur mår han?
Stackars pojke. De fick amputera hans ben.
Han är borta.
Bona!
Hej-
Välkommen hem, Albert!
Hur mår du, grabben?
Okej, men jag har väldigt ont.
Min fot värk--
Hamacher, har de tagit bort mitt ben?
Naturligtvis inte. Hur många hade du? Två?
Det har du fortfarande! En, två!
Spela inte pajas. Säg sanningen.
Naturligtvis inte. Du ser riktigt bra ut.
Titta nu!
Jag vill inte vara krympling!
Det överlever jag inte!
Jag tar livet av mig direkt!
- Jag överlever inte! - Det gör du visst.
Albert, jag är tillbaka! Jag sa ju det!
Hej allihopa, jag är tillbaka!
Dit ska inte jag. Jag bor därborta.
Paul, jag är så lycklig.
Hamacher, jag har återuppstått från de döda!
Synnerligen ovanligt. Det har aldrig hänt förut.
Nu måste vi alla bli friska så att vi kan åka hem.
Ja, Paul, nu blir allt bra igen.
Paul! Paul!
Vad är det?
Inget
Ge mig en näsduk.
- Mor? - Här är jag, Paul.
Mor är sjuk.
- Är du sårad? - Nej, mor. Jag fick permission.
Tänk, jag gråter istället för att vara glad.
Anna, ta ner burken med björnbärssylt.
Du gillar dem väl än, eller hur?
Ja, mor, jag har inte fått några på länge.
Vi borde ha vetat att du skulle komma.
Jag gör potatiskakor.
Bränn dem inte.
Sätt dig, Paul...
här hos mig.
Min Paul.
Min älskling.
Jag glömde nästan, jag har ju presenter med mig.
Titta, mor! Bröd, korv och ris.
Du har svält dig.
Bör jag inte berätta för far att Paul är hemma?
Om Paul kunde vakta spisen?
Nej då, jag stiger upp.
Paul, du är soldat nu, eller hur?
Jag känner dig liksom inte.
Jag tar av mig de här.
Jag hämtar din kostym. Den har hängt i garderoben sen du for.
Är du verkligen här?
Du-
Du försvinner väl inte?
Nej då, jag är här.
Dina saker är färdiga.
- Tänk när du fångade den där. - Ja, och du tog den ifrån mig.
Ja, det gjorde 339-
Vi finns bakom frontlinjen men vi vet att hedra den soldat...
som fortsätter trots blod och död.
Mina herrar, min son.
Jag är glad att känna dig, unge man.
Hur är det därute? Förskräckligt, va?
Men vi måste fortsätta.
Ni får väl i alla fall anständig mat därute.
Här är allt givetvis mycket värre.
Våra soldater ska ha det bästa, det är vårt motto.
Våra soldater ska ha det bästa!
Ni ger väl fransosen rejält med stryk?
Och om ni grabbar vill återvända hem--
Ni ska få se vad ni måste göra för att få återvända!
Hjälp till här.
Här går frontlinjen.
Så här, som ett
Här ligger St. Quentin. Ni ser det själva.
Ni är nästan igenom, eller hur?
Plöj framåt och släpp taget om de där eviga skyttegravarna.
Slå ner britterna, bara! Sen blir det fred.
När man kommer in i det, är kriget inte alls som det verkar här.
Ni vet inget om det!
Ni kan förstås detaljerna...
men nu gäller det helheten!
Den kan inte ni bedöma.
Ni gör förstås er plikt och riskerar livet och så.
Och för det blir ni hedrade.
Jag anser att varenda en i kriget borde få Järnkorset.
Men först måste fiendelinjen brytas i Flandern.
- Mot Paris! Ryck fram mot Paris! - Just det!
Inte i Flandern. Jag ska visa er var linjen bör brytas. Här.
Fienden har för många reserver här.
- Jag hävdar bestämt Flandern! - Varför då?
Det är ju halvvägs till St. Quentin. Varför ska man vända om?
För att Flandern är så platt. Inga berg och inga hinder!
Men många floder.
De har lämnat sina gårdar...
skolor och fabriker.
Modigt och ädelt har de strävat framåt...
i vetskap om att det inte finns nån annan plikt...
än att rädda fäderneslandet.
Paul, hur mår du?
Trevligt att ses, professorn.
Du kom i exakt rätt ögonblick!
Som för att bevisa allt jag just sagt, kommer här en av de första.
En gosse som satt just vid dessa bänkar...
och gav upp allting för att kämpa under krigets första år.
En av de järnynglingar som gjort Tyskland oövervinneligt i fält.
Se på honom. Stark, brunbränd och klarögd.
Den sorts soldat som ni alla bör avundas.
Min gosse, du måste tala till dem.
Berätta vad det betyder att få tjäna sitt fädernesland.
- Nej, jag kan inte berätta-- - Paul, du måste. Bara ett par ord.
Berätta hur väl de behövs därute.
Säg dem varför du reste och vad det betyder för dig.
Jag kan inte säga nånting.
Du kanske minns något hjältedåd, något ärorikt--
att berätta om!
Jag kan inte berätta nåt ni inte vet.
Vi lever i skyttegravar. Vi slåss.
Vi försöker att inte bli dödade.
Ibland blir vi det ändå.
Det är allt.
Nej, Paul!
Jag har varit där, jag vet!
Men det är inte det man håller sig till.
Jag hörde hur ni berättade samma gamla...
saga om att göra män av järn, och fler unga hjältar.
Ni tror ännu att det är gott och vackert att få dö för sitt land?
Vi trodde att ni visste.
Den första bombattacken visade oss nåt annat.
Det är smutsigt och plågsamt att dö för sitt land.
Om det är så att dö för sitt land, är det bättre att inte dö alls!
Miljontals dör för sitt land, till vilken nytta?
Ni bad mig säga hur mycket de behövs därute.
Han säger er: "Gå dit ut och dö."
Det är lättare att säga "Gå dit ut och dö" än att göra det.
Ynkrygg!
Och det är lättare att säga det, än att se på.
Nej! Pojkar!
Förlåt, men jag måste säga--
Det är lönlöst att prata så här. Ni förstår inte.
Det är bara så länge sen vi tog värvning.
Så länge sen att jag trodde att världen kanske hade lärt sig.
Men nu skickar de ut barnungar, som inte klarar sig en vecka ens.
Jag borde inte ha åkt hem.
Vid fronten lever man eller är död, och det är det hela.
Det kan man inte bluffa med så värst länge.
Där vet vi att vi förlorar, vare sig vi dör eller överlever.
Tre eller fyra år har vi varit där.
Varje dag är lång som ett år, och varje natt lång som hundra.
Våra kroppar är jord och våra tankar som lera.
Vi sover och äter med döden.
Vi är dömda, man kan inte leva med det här inom sig.
Jag borde inte ha kommit hem. Jag reser tillbaka imorgon.
Jag har fyra dagar kvar, men jag står inte ut här.
Jag reser tillbaka imorgon.
Förlåt mig.
Mor, du blir förkyld. Gå och lägg dig.
Det är gott om tid att sova när du har åkt.
Måste du resa imorgon?
Ja, mor. Nya order.
Är du väldigt rädd?
Nej, mor.
Jag vill säga en sak till dig.
Du måste...
akta dig för kvinnorna därute.
De är inte bra.
Det finns inga kvinnor där vi är.
Var försiktig vid fronten.
Ja, mor.
Jag ber för dig varje dag.
Om du kan, försök få ett uppdrag som inte är så farligt.
Ja, mor.
Jag ska försöka få arbete i köket, det kan nog ordnas.
Gör det, och om de andra säger nånting--
Det bryr jag mig inte om.
Du måste se till att bli frisk tills jag kommer hem.
Jag har packat ner två nya omgångar underkläder åt dig.
Då håller du dig varm.
De är av ull.
Så snällt av dig.
God natt, min pojke.
God natt, mor.
Åh mor, mor!
Du tror att jag ännu är ett barn.
Varför får jag då inte gråta med huvudet i ditt knä?
- Är det här Andra kompaniet? - Ja, sir.
- Är det här allt? - Ja, sir.
De var 150 man, men bara de här kom tillbaka igår.
Men nu ska det komma nya så att vi blir 150 igen.
Hur gammal är du?
Sexton.
Ingen idé, jag hittar ingenting!
Vi får äta sågspån.
Inte jag! Då går jag hellre hungrig.
Nu blir det krig på riktigt igen.
Paul! Hur är det med gamle Paul?
Här är jag-
Svårt att hitta Andra kompaniet nu. Ingen visste var ni var.
Bra att du hittade det.
Det här får jag inte så mycket av.
Det fanns mat i sågspånet förr. Nu är det bara sågspån.
Inget vidare, det äter en inifrån.
Det här liknar inte Andra kompaniet.
De nya ser ut så där allihop. Inte gamla nog att bära en packning.
Det enda de kan är att dö.
Några gamlingar är väl kvar?
De hittar nog på nåt att döda mig med också.
Var är Westhus?
Budhunden blev sårad. Han gick ut för att hämta den.
- Är det sant om vapenstilleståndet? - Det ser inte så ut därute.
- De vill att vi fortsätter slåss. - Det verkar så.
De är galna.
Snart är Tyskland alldeles tomt.
Var är Detering?
Han fick hemlängtan. Minns du vad han sa om körsbärsblom?
Han kom aldrig över det.
Han gick ut en kväll för att gå hem till gården och frun.
De fick tag på honom bakom linjerna, och sen dess vet vi inget om honom.
Han hade bara hemlängtan, men de såg det väl inte så.
Var är Kat? Är han--
Inte Kat, inte! När han dör är kriget slut.
Du vet vad han alltid säger: De spar honom till sist.
- Var är han? - Ute och söker efter middag.
Var då?
Ett par kilommeter neråt vägen.
Vi ses sen!
Kat!
Paul!
Hej, Paul.
- Hur är det med sidan? - Bara bra.
Har du hittat nåt?
Nej, generalsstaben har renskrapat trakten.
Kom, vi sätter oss här.
Hur var det hemma, då?
Var det en bra permission?
Fläckvis.
Vad är det för fel?
Jag duger inte där hemma mer.
Det gör ingen av oss. Vi har varit här för länge.
De unga tyckte jag var en ynkrygg när jag sa...
att döden är starkare än plikten mot fäderneslandet.
De gamla sa: "Fortsätt! Ryck framåt mot Paris!"
Far ville t.0.m att jag skulle bära uniformen hemma.
Där finns inget hemma längre.
Jag tänkte bara att jag vill tillbaka och träffa Kat.
Du är allt jag har kvar.
Det är inte mycket att ha.
Jag har saknat dig, Paul.
Här vet man åtminstone vad som gäller. Här finns det inga lögner.
Rycka fram mot Paris?
Du skulle se vad de har på andra sidan!
Där äter de vitt bröd.
De har dussintals flygplan mot ett av våra.
Tanks som klarar allt!
Vad har vi kvar?
Kanoner som är så slitna att de träffar våra egna män.
Ingen mat, ingen ammunition, inga officerer.
Ryck fram mot Paris!
Så det är så man säger därhemma.
Vi borde väl röra på oss.
Så jag ljög för min stackars mor.
Jag sa att det inte var så tokigt, för vi var ju alltid tillsammans.
När jag får vara med dig, tror jag att det stämmer.
Ner!
Ännu en som missade oss. Kom nu.
Vänta lite, jag tror att den gamla brödkistan är trasig.
Jag kan nog inte gå.
- Träffade den dig? - I benet, tror jag.
Det var inte så farligt.
Vilken tur, va?
Det betyder att kriget är slut.
Nej då, sir.
Det tar inte slut förrän jag träffas på allvar.
Försiktigt!
Ta det lugnt!
Jag tar hem dig, ge mig en hand.
Försiktigt.
Okej.
Nu delar de kanske på oss.
Vi kanske kan göra nåt ihop när kriget har tagit slut.
Ja.
Du ger mig din adress, så får du min.
Ni kan inte knäppa oss båda två på samma dag!
Vi ses säkert igen.
Minns du när du släpade hem en hel gris?
Och när du lärde oss att ducka för granater?
Och mitt första bombanfall? Som jag grät!
Då var jag en ung rekryt.
Nu är vi framme.
Nu ska du se, Kat.
Du hade kunnat bespara dig besväret, han är död.
Nej, han har svimmat. Han blev träffad i benet.
Han är död.
Tar du hand om hans lönebok?
- Är ni släkt? - Nej, vi är inte släkt.
Har du hans namn och nummer?
Ja, korpral Stanislaus Katczinsky, 306.
"Slut"
Swedish